Досега в "Обадете се на Сол"… - Кажи ми за електричеството.
Знам как звучи, но е истина. - Отивам за шофьора
и ако те познава, ще загазим. - Ченгетата го крият от пресата?
Искал си ченгетата да погнат Хектор? Той забрави за теб.
Аз не го забравих. - 1261 Розела Драйв, Скотсдейл…
Не беше грешка. Той ме саботира. - Помниш ли ме? Отговорът е не.
Знам, че е бил тук. Знам какво е правил.
Отец Брейди е в параклиса. Просто натиснете бутона и ще дойде.
Кога си ял за последно? - Какво?
Храна - поемал ли си скоро? - Не съм гладен.
Хайде, Чък, да идем до "При Нови" да се разтъпчем на въздух
и да си вземем сандвичи. - Искаш сандвич в този момент?!
Просто ми хрумна.
Помниш ли като поканих погрешка
Кати и Шерил на партито изненада за мама?
Стана хлъзгавичко на дансинга. Беше щура нощ.
Помня само, че цялото семейство чистихме след вас.
И, че мама си заряза рождения ден, за да откара едната до вкъщи.
Сериозно, Чък, трябва да се яде. На мама нищо няма да й стане.
Минаха три дни. Може да минат още три. Нали? Да вървим, приятел.
Джими, щом искаш, върви да ядеш.
Ще ти донеса нещо… роуст бийф, без домати,
спагети за гарнитура. Нали така? Добре. Връщам се веднага.
Мамо?
Джими… - Не, мамо, аз съм, Чък.
Джими…
Не, мамо, аз съм…
Значи това беше? - Съболезнования. Имаше болно сърце.
Брат ви в сградата ли е? Можем да го викнем по интеркома.
Не.
Чарлз… искате ли да се обадим на някого?
Не.
Хей. Хей.
Чък. Ей, Чък.
Чък, къде е мама? Какво стана? - Тя почина.
Какво? Кога? Как тъй…
Тя събуди ли се? Каза ли нещо?
Не.
Обадете се на Сол 02х10 "Щрак"
Звънете на 911. Звъни на 911!
Ърни, изчезвай!
Ей, какво правиш, по дяволите?! - Елате пак утре, на половин цена.
Да, пратете линейка. - Имам кърпички.
Има доста кръв… - Дай една възглавничка!
А, задръжте за момент. - Чък! Хайде, хайде!
Чък, хей, хей. Чък, свести ли се? - Копирният център. Ул. Голд 615.
Приятел, добре ли си? - Не, не е посинял.
Хей. Ще те закараме в болница, чу ли? Всичко ще се оправи.
Тук работя.
Дръж се, Чарлз, почти стигнахме.
Пазете се.
На три. Едно, две, три. - Прехвърляме го.
Така. - Казва се Чарлз Макгил, наближава 60.
Припаднал в един копирен център, служителят е свидетел.
Припаднал за около една минута. Има стабилни показатели.
Има рана на слепоочието, която трябва да се зашие.
Чарлз, как си? Можеш ли да ми кажеш? - Нови припадъци?
Тук не и не са съобщили. И не се е изпуснал.
Някой роднина? - Брат му е в чакалнята.
Колко му вляхте? - Това е първа банка.
Лампите… - Какво, Чарлз?
Изгасете лампите. - Не, не може, миличък.
Ударил си главата си. Ще ти направим тестове.
Не, не! - Нужна ни е светлина.
Чарлз, можеш ли да ми стиснеш ръката? - Изгасете лампите…
Какво беше това? - Пускаме ти кислород, Чарлз.
Имаш ли алергия към нещо? Пиеш ли някакво лекарство?
Ох, не. - Така. Ще мърдам крайниците ти,
а ти кажи ако има болка, чу ли? - Да направим ЕКГ?
Какво? - Господа, имаме ли ЕКГ?
На 5-жична е, нямаме 12-жична. - Триша, трябва ни 12-жична, моля.
Без ЕКГ! Без ЕКГ! - Не, Чарлз, трябва да направим ЕКГ.
Не разбирате, имам заболяване! Свръхчувствителност към електричество!
Чарлз, натисни с ходила ръцете ми. Много добре.
Трябва да проверим сърцето ти, чу ли? - Не, имам… имам заболяване.
Не разбирате! Нямате право на това! Махнете тези неща от мен!
Чарлз. - Махнете светлината, моля ви.
Стой мирно, Чарлз. - Чарлз, трябва да ни съдействаш.
Ще е лесно. Ще ти вземем малко кръв, ще зашием раната и ще направим скенер.
Не! Без скенер! Без скенер! - Триша, би ли го вързала?
Не разбирате! Моля ви, изгасете. - Дръжте го, да го завържем.
Чарлз… трябва да се успокоиш. - Убивате ме!
Ще направим изследванията. Всичко е наред.
Просто не вдигай главата си.
Как е той? - С радост бих ви казала,
но ще знаем след тестовете.
Знаете, какво ще ви кажа. - Не може ли по старому, знаете,
да погледнете зениците, стетоскоп… Той не желае да бъде тук.
Желанията му и нуждите му са две различни неща, Джими.
Не знаем дали е припаднал заради проблем със сърцето
или е микро инсулт. Не знаем дали не си е наранил гръбнака,
има ли оток на мозъка. Най-малкото има сътресение.
Чък отново отказва тестовете, за да не го "бомбардират електрони" -
негови думи. Нищо ново от последното му идване тук.
Виж, не знам как да го кажа по-ясно… - Няма да подпиша.
Какво ще кажеш за Временна Спешна Опека?
В смисъл, той покрива изискванията. Казваш, че той много спешно се нуждае
от помощ, че не може да чака съда? - Определено.
И, че Чък не е в състояние да осъзнае последствията.
Тоест, разбира ги, но… - Точно. И съдията ще се съгласи.
После ще го отведа вкъщи и толкова. - Ако позволяват резултатите, да.
Знам един съдия, на когото можем да се обадим веднага.
Нека аз да го уведомя.
Здравей, приятел. Как си?
Чък… - И това ако не е Джони бързака.
Какво?! Какво значи това? - Ернесто тук ли е?
Да. Искаш ли нещо… - Ернесто!
Ела, ако обичаш! - Полека.
Ернесто!
Просто си остави нещата вън.
Водя го.
Как сте, г-н Макгил? - Ернесто, колко трая припадъкът ми
в онзи копирен център? - Знам ли.
30 секунди, една минута, 2 минути? - Бих казал около минута.
Свестявахте се и пак припадахте. - А след колко време дойде линейката?
Около 10 минути, мисля, не съм засичал.
Въпреки това, ти беше там.
Чък, може ли… - Има само един начин
да се появиш толкова бързо - бил си отвън.
Мисля, че е от раната. Просто дишай дълбоко…
Подкупил си го - момчето на касата. - Какво?!
Докато Ернесто ме докара, си подкупил оня малоумник
да се закълне, че не си стъпвал там. После си се скрил да наблюдаваш.
Защо? Само за да видиш как страдам? - Г-н Макгил…
Да се посмееш за моя сметка? - … аз му се обадих.
Какво? - Звъннах на Джими, преди да ви взема.
Появи се бързо, защото му се обадих.
Безпокоях се за вас и просто… му се обадих.
Съжалявам.
Вън… и двамата.
Чък, налага се да направя нещо и много съжалявам…
Страшно много съжалявам, но трябва да го направя, за теб.
Искаш да подпишеш. - Не, нарича се Временна
Временна Спешна Опека - не по врат, а по шия.
Е, най-накрая ще ме тикнеш където искаш.
Хей, изглеждаш като пребит. Защо не се прибереш да поспиш?
Добре съм. На ваше разположение съм. - Не, няма нужда.
Хей, Ърни. А… защо каза, че си ми се обадил?
Не знам, човече. Нямах намерение да го казвам,
но брат ти такива ги говореше по твой адрес напоследък,
че… Много ти е набрал, Джими.
А… не знам. Ти си ми приятел.
Благодаря.
Ще ти звънна утре.
Предпочитам да разнасям пощата.
Да си чувала за хипократовата клетва? Би трябвало.
Един от най-старите исторически документи.
"Примум нон носере" - "Най-вече, не наранявай!"
Така не лекувате заболяването ми. Все едно да съм алергичен
към пеницилин, а вие да продължавате да лекувате инфекцията ми с него.
Хубава аналогия, Чарлз, но не мисля, че е подходяща.
Виж, ще минеш през скенера без да усетиш, чу ли?
Тогава вероятно ще махнем яката и ще можеш да се движиш.
Така, Чарлз, започваме сканиране. Масата, на която лежиш, ще се задвижи.
Звукът може да ти се стори силен, но не бива да се безпокоиш.
Още ли няма новини? - Исусе. Защо се бавят още?
Тя каза, че ще отнеме към 10 минути. - Може да са го повторили.
Колко… 20 пъти?!
Той трябва да се прибере. - Джими… постъпваш правилно.
Би ли си извадила работата, моля те? Защото Бог знае докога ще висим тук.
Ще ми олекне ако се занимаваш с нещо, знаеш, "неболнично".
Неболнично, заемам се.
Знаеш ли какво? Ще питам за новини. - Добре, добра идея.
"Вие сте най-великото поколение." - Джими.
"Не вие започнахте Втората световна, но определено й сложихте край.
И не стига това, а и изпратихте сто метрова ракета на луната.
Сега, в златните ви години, някой трябва да се погрижи за вас,
накой доверен човек, мъж, който казва какво ще направи,
и прави каквото е казал. Ако ви трябва доверен човек…
Искам Джими! - Искам Джими!
Искам Джими! Защото Мокси напоследък хич го няма.
Джими Макгил - адвокат, на когото можете да се доверите.
Много е добра, Джими. Направил си страхотна реклама.
Благодаря.
Джими.
Ох, най-после. Е, как е той?
Добрата новина е, че физически е добре.
Рентгенологът каза, че главата и гръбнакът са добре,
затова му свалихме яката. Раната на главата е добре.
Бихме му инжекция против тетанус, защото.
Сигурно знаеш това. - А… сърцето?
Здраво е, ЕКГ-то е нормално.
Колкото до загубата на съзнание, предполагам,
че Чарлз е получил така наречения стресов припадък.
Пристъп на паника, но без признаци на удар или инфаркт.
Въпреки това, се появиха… усложнения.
Чък! Здрасти, приятел, аз съм.
Казаха, че всичко е наред, тъй че да си вървим. Какво ще кажеш?
Какво му е? Лекарствата би трябвало да са го отпуснали, нали?
Наблюдавахме го няколко часа. Дори му дадохме "противодействащи".
Тъй че да, успокоителното отшумя. Нещо друго е.
Какво? - Според нас е саможелана кататония.
"Нас"… все в множествено число. По-точно ти. Само ти си лекар тук.
Ти му изпържи мозъка в онази машина. - Джими…
Съжалявам, това са глупости. - Джими!
Какво следва?
Когато лекувах Чарлз за пръв път, той беше в подобно състояние. Нали?
Искам да вярвам, че е въпрос на време той да излезе от ступора.
Въпрос на време?! Е, добре. Ще чакам точно тук.
Попадение вляво, минута и половина.
Колко куршума са минали през цевта? - За 7,62?
Може да изстреляш 3,500 и да не личи. По-важно е да бъде точна.
А тази е съвсем точна.
Сигурно има бриз, който отклонява куршума.
Цевта студена ли ще бъде? - Да речем, че ще е студена.
Тогава най-добре внимавай с изстрела. - Да, най-добре ще е.
Отмествам вдясно, минута и половина.
Давай.
Попадение… точно в центъра.
Съветвам те да не сменяш патроните. Остани със 168 конусовиден с кух връх.
Ако целта е открита. Но ако е зад бронирано стъкло,
ще ти доставя 180-и. Но както знаеш, ще трябва да преизчислиш изстрела.
168-и ще свърши работа.
Колко кутии? - Само тази.
Не, за моя сметка.
Само още нещо.
Не се обиждай.
Не се обиждам.
Джими, може ли малко вода?
Чък! Здрасти, приятел, ти се свести. Как…
Може ли малко вода, моля? - Да, да, вода.
По дяволите, извинявай.
Искаш ли още?
Последното, което помня е, как ме слочиха в една машина.
Колко време бях в несвяст?
Някъде 20 часа.
И първата ни работа е да те махнем оттук.
Къде?
В някоя лудница в Лас Крузес?
Където можеш да ме затвориш, но луксозно?
Вкъщи, Чък. Отиваш си вкъщи.
Сърцето ти е добре, раната на главата също,
тъй че това исках да знам. - Ами В.С.О.?
"В" означава "временна", ясно?
Искаш ли да си легнеш? - Не, не… по-добре ми е тук.
Да ти донеса нещо? Ще ти направя чай, хубав,
не онази кафява вода в болницата. - Няма нужда.
Ще ти направя един чай. - Джими… не!
Просто…
Свърши достатъчно, тръгвай си вече.
Прозвуча малко грубо.
Виж, насилваха ме, бодоха ме и ме ръгаха
и сега просто… искам да остана насаме.
Ако започнеш пак да се влошаваш, как ще узная?
Добре съм, кълна се.
Виждаш ли? Вече съм по-добре.
Дори нямам ключ, тъй че…
Може ли да повикам Ърни? Ще ми позволиш ли поне това?
Някой трябва да те наглежда. Трябва да се храниш, нали?
Добре.
Оздравявай, Чък.
Нищо не съм направил! Моля ви…
Недей
Добре, залавям се с това. Ще гледам да е готово до вторник.
Желая ви чудесен ден, г-н Колинс.
Опа! Заповядайте. Да, извадете си слънчевите очила.
Много блести. Трябва да пазим старите зъркели.
Трябва…
Да, изглеждате чудесно. Бинго!
А, чао засега.
Така. Приятели, съжалявам, че трябваше да чакате,
но понеже обръщам внимание на всеки клиент, понякога нещата
малко се забавят. Но обещавам да приема всекиго от вас по реда му.
Г-жа Дешейзо, мила моя, ваш ред е. Но преди това, някой иска ли кафе?
Може ли да поговорим? - Извинете ме за секунда.
Трябва ни рецепционистка, за вчера.
Джими, току-що говорих с Хауърд. Търсил те цяла сутрин.
Е, и? Кажи му да не те безпокои и да ми остави съобщение.
Става дума за Чък. Било важно, само това каза.
Добре. За жалост сътрудничката ми ме вика за кратка,
но неотложна правна помощ. Само един бърз телефонен разговор.
Междувременно, кой искаше кафе?
Добре, тази млада дама ще ви донесе кафе…
… а също и понички, ако са останали.
Искам кафе, но не и сметана.
Здрасти, Джули, аз съм, Хауърд ме е търсил.
Да.
Здрасти, какво става? - Джими, само един въпрос…
Ти ли стоиш зад всичко това? - Зад кое?
Джими, малко съм зает в момента. Ела по-късно.
Не, не, стига. Отвори ми - Знам за какво си дошъл.
Можем да го обсъдим по-късно. Сега съм зает. Довиждане.
Сега доволен ли си?
Не е честно да нямам ключ от къщата.
Чък?
И така, Чък… какво става?
Това някакъв малък…
Това някакъв малък твой проект ли е?
Искаш ли да споделиш нещо?
Какво ще кажеш, Чък? Ще ме осветлиш ли?
Стените са само хоросан и летви - напълно проницаеми за радио честотите.
Никаква защита - все едно стоя насред поляна.
Къде ми е бил умът. С това трябваше да започна.
С това ли, със…
Виж, за мен стените са си стабилни. - Нуждая се от свестен фарадеев кафез.
Ето това ми трябва. - А аз мисля, че трябва да поседнеш,
да отдъхнеш, приятел. Моля те? - Не се дръж снизходително, Джими.
Не съм луд, ясно? - Какво?! Не съм твърдял, че си луд.
а само, че вероятно си капнал, и то съвсем основателно.
Хей, чуй ме. Хей, пет минути и после пак бачкай.
Нищо ми няма. - Хайде, Чък.
Просто ще отдъхнеш.
Внимателно. - Знам.
Хауърд каза, че си напуснал ЕйчЕйчЕм. - Не съм напуснал.
Пенсионирах се. - Той твърдеше друго.
Освен това, решил си го малко внезапно, не мислиш ли?
Той се безпокои за теб. - Би трябвало да му е олекнало.
Олекнало?! Защо да му е олекнало? Ти си неговият "Номер едно".
Без теб те ще фалират.
Значи… си се пенсионирал - не само от ЕйчЕйчЕм, а и от правото?!
Това не е на добре, Чък.
Правото… се нуждае от теб.
Я стига! - И ти се нуждаеш от него.
Какво предизвика решението ти, Чък, а?
Защото не си представям да не бъдеш юрист.
Хей, хей, как ще се пенсионираш, преди да си ми отнел правата,
преди да си ме изритал от града, а? Ще съм единственият Макгил.
Не допускай това.
Правиш го защото изпусна Меса Верде ли?
Какво от това, на кого му пука? И, хей, ако наистина мислиш,
че аз съм те прецакал, а то не е така, но нищо, знаеш ли какво?
Разбесней се! Предприеми нещо! Не се крий в твоя фарадеев
не знам какво, тук. Не! Ти… Няма пенсиониране за теб!
На 99 години може да издъхнеш, докато пледираш пред Съдиябот 3000,
който между другото, ще работи на ток. Това е бъдещето ти, ясно? Тъй че…
Вече не ставам за тази работа. - Как така? Разбира се, че ставаш.
Допуснах грешка. - Каква грешка?
В един прост, нищожен банков адрес - 1216 вместо 1261.
Издъних се! Клиентът ми пострада.
Прецаках се напълно и непоправимо.
А после обвиних… а после обвиних теб.
Виновно е проклетото електричество! То ме изцежда!
То изцежда способностите ми! Мозъкът ми, умът ми…
… някога работеше! Но вече не работи.
Заради мен пострадаха хора.
Време е да сложа край на това.
А ако ти кажа, че не си допуснал грешка?
За Бога, Джими, не ме разсмивай. Не се опитвай да натъкмиш нещата.
Аз те прецаках.
Аз бях.
Никсън би се гордял с мен.
Промених 1261 на 1216.
Аз бях.
Направих всичко точно както ти каза,
в смисъл, стъпка по стъпка.
Преправих копията, платих на момчето в копирния център да излъже…
Лудост е, че ти прозря всичко до последния детайл.
Тъй че се успокой, чу ли? Защото тоя твой мозък
щрака с 1000% ефективност.
Истината ли казваш,
или просто искаш да се почувствам по-добре?
За да се поучвстваш по-добре. По дяволите, иначе не бих ти го казал.
Но да… това е истината.
Толкова труд, само за да ме унизиш? - Направих го за Ким!
Какво? Тя си скъса задника, за да привлече Меса Верде,
докато ти и Хауърд си сръбвахте уиски и се кикотехте.
Хамлин, Хамлин, Макгил! По-скоро Скруч и Марли!
Ким заслужава Меса Верде, не ти, нито ЕйчЕйчЕм.
Заслужи си ги и има нужда от тях! Направих го, за да й помогна,
и честно казано не очаквах да се засегнеш толкова.
Мислех, че ще кажеш: "По дяволите, сбърках" и да продължиш напред,
като нормален човек! Но не! Самозалъгвал съм се!
Е, мога ли да кажа на Хауърд, че не напускаш, не се пенсионираш
и тем подобни?
И може ли да свалим тоя боклук от стените?
Отивам да се обадя на Хауърд. - Джими…
Нали осъзнаваш, че току-що призна престъпление?
Така изглежда. Но се чувстваш по-добре, нали?
Освен това, всичко е твоята дума срещу моята.
Субтитри: Емил Милев