Припят, 25 април 1986 г. 12 часа преди взрива
Чух, че може да повишат Брюханов.
Малкият проблем, който имаме със стрес теста...
Ако бъде завършен успешно...
Да, мисля, че ще има повишение.
Кой знае, може даже в Москва да отиде.
Разбира се, ще ме сложат на мястото му,
а някой трябва да поеме моята длъжност.
Мога да избера Ситников.
Бих искал да ме имате предвид.
Ще го запомня.
Виктор Петрович, подготовката за теста върви отлично.
Другарят Дятлов работи по моите указания
и мощностите на 4-и реактор са намалени до 1600 мегавата.
С вашето одобрение ще намалим мощността до...
Трябва да почакаме.
Нещо...
Ще ме попиташ дали има проблем, Николай?
Като ме гледаш, как мислиш?
Три години се опитвам да довърша този тест. Три години.
Звънна отговорник по електроразпредението от Киев.
Каза, че в следващите 10 часа не можем да намаляваме мощността.
Отговорник на мрежата?! Какво иска? - Решението не е негово, Дятлов.
Краят на месеца е. Квотите за производителност чакат.
Работи се извънредно. Фабриките се нуждаят от ток.
Някой отгоре натиска. Не че някога ще разберем кой.
Трябва ли да го прекратим? - Не мисля.
Ако трябва да почакаме 10 часа, ще почакаме.
На половин мощност ли? А проблеми със стабилността?
Не, мисля, че... - Не питам теб.
Безопасно е. Ще задържим на 1600.
Ще се прибера, ще поспя. Довечера ще продължим.
Лично ще съблюдавам теста.
И ще бъде завършен.
Няма да седя и да чакам. Звъннете ми, като приключи.
субтитри от YavkA.net
Ч Е Р Н О Б И Л Вечная память
Москва Март 1987 г.
Как се чувстваш?
Вчера ходи на лекар. Как си със здравето?
Не знаеш ли?
От Виена. Четеш ли на немски?
Пише: "Най-накрая съветски учен да каже истината".
Инсинуацията не ми харесва, но може да се каже,
че си направил силно впечатление на конференцията.
Оказва се, че си бил добър в това.
В кое? В лъжите ли? - В държавничеството, Легасов.
Западът е доволен,
че Чернобил е резултат от операторска грешка,
което в общи линии е така.
Трябва да благодарим на теб за това. И възнамеряваме да го направим.
"Герой на Съветския съюз".
Най-високото ни отличие.
Даже на мен още не са го връчили.
"Повишение в директор на института "Курчатов".
Смирено благодаря.
Не мисля, че у теб има нещо смирено, Валери Алексеевич.
И наградите още не са твои.
Първо трябва да дадеш показания пред съда.
Другарю Чарков, осъзнавам дълга си към страната.
Но вие ме уверихте в нещо.
Реакторите да бъдат обезопасени. Изминаха месеци.
Не са правени промени, дори не са обсъждани.
Първо процесът.
След него ще си получим злодеите,
ще си получим големия герой, ще получим истината.
След това ще се занимаем с реакторите.
С влака ли дойде? - Да, с влака.
Да поговорим за Виена.
Не съм дошла да те мъмря.
Знам как работи светът, дори Шчербина да не го вярва.
Тогава защо си дошла?
Защото съм жестоко упорита. На което ти се надяваше.
Чарков каза, че ще ремонтират реакторите след процеса.
Вярваш ли му?
Държавата няма да ремонтира реакторите доброволно,
защото, като признаят проблема, ще стане ясно, че са излъгали.
Трябва да бъдат принудени.
По време на процеса ще кажеш истината.
Ще убедиш заседателите. - Процесът е цирк.
Присъдата вече е спусната. - Не говоря за съдебните заседатели.
ЦК покани членове на научната общност да наблюдават процеса.
Наши колеги. От "Курчатов", от "Минсредмаш",
от Министерство на енергетиката. Ще стоят в публиката
и ще слушат всяка твоя дума. Заседатели, за които само ние знаем.
И когато стигнеш до показанията относно мига на взрива...
Тогава нашите заседатели най-сетне ще чуят истината.
И какво ще правят с нея? - Ще настояват за реформа.
Реформа не само в РБМК, а в целия отрасъл.
Не могат да функционират без нас. Ако ние...
Знаеш ли какво стана с Волков? Автора на доклада, който намери.
Свалиха го от поста му в института.
Изритаха го, защото имаше знания.
И мислиш, че тези учени, специално подбрани да гледат цирка,
по някакъв начин ще се вдъхновят от мен за действие?
Заради героичната ми позиция против властта ли?
Да. - Защо?
Защото си Валери Легасов. Името ти означава нещо.
Бих искала да вярвам, че ако аз говоря, ще е достатъчно.
Но знам как функционира светът.
Ще ме застрелят, Хомлюк.
Каза ми да разбера какво е станало. Говорих с десетки хора.
Записах всяка тяхна дума в тези тефтери.
Тези са още живи, а тези вече са мъртви.
Умряха, спасявайки се един друг.
Гасейки пожари, грижейки се за ранените.
Не се колебаха, не се двоумиха. Просто сториха нужното.
Аз също!
Аз също.
Доброволно отидох при зейнал реактор.
Аз вече дадох живота си.
Това не е ли достатъчно?
Не, съжалявам, не е.
Град Чернобил Юли 1987 г.
Централният комитет на Комунистическата партия
и президиумът на Върховния съвет на СССР
определиха, че в името на народа ще възтържествува правда,
съгласно главната ленинска цел на партията
определена на 20-ия, 21-вия и 22-рия конгрес.
Ленинската цел е била и винаги ще бъде единствената неизменна цел.
Ленинските принципи ще бъдат постоянно и неизменно следвани,
тъй като изразяват насъщните интереси на съветския народ,
неговите надежди и стремежи в живота на партията и държавата.
Съдебното заседание е открито.
Председателства другарят съдия Милан Кадников.
Обвинителен акт. Виктор Брюханов,
Анатоли Дятлов и Николай Фомин
са обвинени в нарушение на член. 220, раздел втори
от Наказателния кодекс на Съветския съюз.
В резултат на което са причинили авария на 26 април 1986 г.
Държавата призовава за свидетели другарката Хомлюк
от Беларуския ядрен институт,
другарят Легасов от Института по ядрена енергия "Курчатов"
и другарят Борис Евдокимович Шчербина,
зам.-председател на Министерски съвет
и ръководител на Бюрото по енергетика.
Всичко започнало с един тест на безопасността.
Но защо е имало нужда от такъв тест?
4-и реактор не беше нов, когато стана аварията.
Всъщност започва работа на 20 декември 1983 г.
Единадесет дни по-късно, в последния ден на годината,
директор Виктор Брюханов подписва този документ.
Който удостоверява завършването на строежа на реактора.
В резултат на завършването на строежа преди края на годината
др. Брюханов е награден със звание "Герой на социалистическия труд".
Другарят Фомин е награден за "Доблестен труд".
Другарят Дятлов получава орден "Червено знаме".
Но работата не била приключила.
И този документ е лъжлив.
За да бъде подписан сертификатът,
всички тестове за безопасността трябва да са били завършени.
Но един тест не бил направен.
Ядреният реактор произвежда топлина в активната зона тук.
Поредица от помпи тук и тук
създават постоянен поток от охлаждаща вода.
Топлината в активната зона превръща водата в пара,
а парата задвижва турбина, която създава електричество.
Но какво ще стане, ако електроцентралата няма мощност?
Ами ако бъде прекъснато електроподаването?
Токов удар, авария на оборудването, нападение от чуждестранен враг?
Ако няма мощност, помпите не могат да придвижат охлаждащата вода.
А без вода реакторът прегрява и горивото започва да се топи.
Накратко, ядрена катастрофа. Какво е решението?
Три резервни дизелови генератори ето тук.
Решен ли е проблемът? Не.
Брюханов знаел, че това не решава проблема.
Резервните генератори чак след една минута
достигат нужната скорост да задвижат помпите.
А тогава вече ще бъде късно.
Да се върнем на теста за безопасност.
Теорията е следната: ако централата загуби мощност,
турбината, която се е въртяла, ще спре след известно време.
Ами ако вземем остатъчното електричество
и задвижим помпите с него? Ако умиращата турбина
поддържа помпите достатъчно дълго,
докато се задействат дизеловите генератори?
Някакви въпроси?
Не. Продължете моля.
За да се изпробва тази теория,
реакторът е поставен в режим на намалена мощност -
700 мегавата, които да пресъздадат изключване на тока.
Тогава турбините биват изключени и докато забавят въртенето си,
създадената от тях енергия бива измерена, за да се види
дали е достатъчна да задвижи помпите.
Науката е силна,
но един тест се измерва с уменията на хората, които го провеждат.
При първия опит не успяват.
При втория опит не успяват.
При третия опит отново не успяват.
А четвъртият опит
бил на 26 април 1986 г.
Другарката Хомлюк.
За да разберем случилото се, ще се върнем десет часа по-рано.
25 април - денят, предвиден за теста.
В 14 ч. реакторът е намален наполовина
от нормалния си добив от 3200 мегавата до 1600 мегавата.
Стабилен е и е готов да бъде намален до мощността за тест -
700 мегавата.
Но преди да продължат, получават обаждане.
От киевското електроразпределение не желаят намаляване на мощността
поне до полунощ. Молят за десетчасово забавяне.
Това е първият критичен момент. Първата брънка от трагичната верига.
Компетентна управа би настояла за отмяна на изпитанието.
Но тези трима мъже позволили изпълнението.
Защо забавянето е било толкова опасно?
Създава два проблема. Единият е чисто научен.
А другият - силно човешки. Него ще разгледаме първо.
В полунощ се завъртат смените.
Ходемчук. - Забрави. Намери друг идиот.
Топтунов, искаш ли да си купиш мотоциклет?
Топтунов ли? Та той е още момче.
По лицето си има повече косми отколкото на топките.
Косми ли? Мислех, че се е изцапал над устата.
Леонид Фьодорович. Акимов каза да се качиш в контролната зала.
Тук ли е вече? - Дойде по-рано.
За някакъв тест.
Видя ли? Отчаяна работа.
Саша?
Нали знаеш за теста, който се опитват да проведат?
Забавяне на турбината. Опитаха миналата година.
Не могли да го направят в дневната смяна и ни го дават.
На нас ли? Не знаем...
Не знаем какво се прави. - Спокойно.
Ще намалим мощността до 700
и оставяме на Столярчук и Киршенбаум.
Но Дятлов ще ръководи.
Ще правя нещо за пръв път, докато Дятлов ме наблюдава?!
Не се тревожи. Ще го направим заедно. Сега гледам инструкциите.
Това трябва ли да го правим?
Да, тук Акимов в 4-и.
Гледам ръководството за теста, който правихте миналата година.
Да, пише какво да се направи,
но доста неща са задраскани. Какво трябва да...
Сигурни ли сте?
Ясно. Благодаря.
Казва да следваме задрасканите указания.
Защо са задраскани тогава?
Имаме разрешение за теста.
1600, добре.
Нужно ли е да питам дали всички знаете какво правите?
Да, абсолютно.
Столярчук? - Да.
Киршенбаум?
Още не съм разгледал... Току-що разбрахме...
Ето, разглеждай. Или прави каквото ти казвам.
Дори ти, колкото и да си глупав, ще се справиш.
Да действаме.
Трябва да изключим турбината, докато реакторът работи?
Това не е... - Млъкни и си върши работата!
Топтунов. Намали мощността до 700 мегавата.
Не съм го правил с толкова ниска мощност.
Спокойно, с теб съм.
Намалявам мощността до 700.
Искам да си помислите за Юрий Гагарин.
Представете си, че не му е било казано нищо за мисията
до самия момент на излитането.
Представете си, че е имал списък с указания,
които досега не е виждал, а част от тях са задраскани.
Точно това се е случило в контролната зала.
Нощната смяна не е била обучена за експеримента.
Дори не са ги предупредили.
Леонид Топтунов - операторът, отговорен за контролиране
и стабилизиране на реактора онази нощ
бил едва на 25 години.
А професионалният му опит? Четири месеца.
Това е човешкият проблем, който забавянето създава.
Но вътре в активната зона, в пространството между атомите,
се оформя нещо много по-опасно - отрова.
Часът е 28 минути след полунощ.
Другарят Легасов.
Радвам се да видя свои колеги
от института "Курчатов" и от Министерство на енергетиката.
Но не е нужно да си ядрен физик, за да разбереш аварията в Чернобил.
Трябва да знаете само следното:
в един ядрен реактор се случват основно две неща.
"Реактивността", която създава ток, или се покачва, или спада.
Това е. Операторите единствено поддържат баланса.
Ураново гориво.
Когато урановите атоми се делят и се сблъскват,
реактивността се покачва.
Но ако не балансираш реактивността, тя не спира да се покачва.
Борни контролни пръти.
Те намаляват реактивността, както спирачките на кола.
Но има и трети фактор. Водата.
Охлаждащата вода отвежда топлината от системата.
Така се превръща в пара, или "кухина", както я наричаме.
В РБМК реактор като чернобилския
има нещо, наречено "положителен коефициент на реактивност".
Какво означава това?
Означава, че колкото повече пара има в системата,
толкова по-висока е реактивността, което значи повече топлина,
а повече топлина означава повече пара, а повече пара...
Звучи като един неблагоприятен цикъл.
И щяхме да влезем в него, ако не беше...
Щяхме да влезем в него, ако не беше следното.
Отрицателният температурен коефициент.
Когато ядреното гориво се затопли, реактивността му спада.
Горивото увеличава реактивността.
Контролните пръти и водата я намаляват.
Парата увеличава реактивността, а нагряването я понижава.
Този невидим танц захранва цели градове,
без огън и дим.
И е нещо красиво. При нормални условия.
Когато уранът се дели, за да отдаде енергия,
се разпада до нов елемент - ксенон.
Ксенонът понижава реактивността.
Това е отровата, която другарката Хомлюк спомена.
Когато реакторът работи на пълна мощност,
то изгаря ксенона, преди той да причини беда.
Но поради забавянето,
4-и реактор на Чернобил 10 часа бил задържан на половин мощност.
Ксенонът не изгорял.
Той се натрупва и отравя реактора.
Започваме да губим равновесие.
28 минути след полунощ
реакторът е готов да бъде забавен.
А след по-малко от час ще се взриви.
Ако не разбирате как забавяне на реактора
може да причини взрив, не ви виня. Все пак не сте контролни оператори
на ядрена електроцентрала.
Но както се оказа, и хората, които работели там, не разбирали.
Внимателно. Намали мощността.
Да, точно така. - Вече трябваше да си готов.
Следваме процедурата за редукция. - Туткате се.
Има десет души, които биха приключили досега.
Продължавай, справяш се.
Киршенбаум, повикай ме, когато тези бабички са готови.
Слушам, другарю Дятлов.
Сега бавно. Да стигнем плавно до 700.
По-бавно. - Не съм местил пръти там.
Какво става? - Даже не го пипам.
Направихме всичко както трябва. Може би реакторът е отровен.
Ако реакторът е отровен, значи някъде сте сгрешили,
защото задавяте реактора ми! Увеличете мощността!
Ако изключим АЛУ, вероятно ще имаме повече контрол.
Направете го.
Изключете автоматичното локално управление и пуснете централното.
АЛУ е изключено; задействано е централното управление.
Какво направи?
Направих каквото казахте... - Гледай!
Не разбирам. - Проклети дилетанти.
Задавихте реактора.
Как те назначиха тук?! - Другарю Дятлов...
Ще кажеш, че сте направили всичко както трябва ли, кретен такъв?
Извинявам се за незадоволителния резултат.
Какво правиш? - Трябва да изключим напълно.
Не. - Може да сме в ксенонова яма.
Изключваме и чакаме 24 часа. - Правим го днес. Увеличете до 700.
Правилата не позволяват! - Не ми говори за правила.
Ако паднем от 80 процента... - Падаме от 50 процента.
От 50 процента е дори по-лошо! - Няма такова правило!
Другарю Дятлов, простете, но звучите налудничаво.
Увеличете мощността. - Не.
Няма да го направя. Не е безопасно.
Безопасността на първо място. Винаги.
Повтарям го от 25 години.
От толкова време работя тук. По-дълго ли е от теб, Акимов?
Да. - Много повече ли е?
Да. - А ти? Още имаш жълто около устата.
Ако аз кажа, че е безопасно, значи е. Ако не сте съгласни,
не ви карам да работите тук. И няма. И не само тук.
Няма да работите и в Курск, и в Игналина, и в Ленинград,
и в Нововоронеж. Никъде няма да работите.
Ще се погрижа да е така. Знаете, че ще се погрижа.
Увеличете мощността.
Искам да запишете заповедта си...
Увеличете мощността.
Заедно.
Аз дори не бях там.
Какво?
Не бях в залата, когато увеличиха мощността.
Тогава къде сте били? - Другарю Легасов.
Вие сте свидетел, не прокурор. Аз задавам въпросите.
Щом не сте били в залата, къде сте били тогава?
В тоалетната.
Другарката Хомлюк разпита всички, присъствали в залата тогава.
Всички разказаха едно и също.
"Знаех, че заповедта на Дятлов е грешна,
но ако не изпълнех нареждането, щях да бъда уволнен."
Казва го Леонид Топтунов, ден преди да почине.
Другарю Дятлов, били сте в залата.
Разпоредили сте да увеличат мощността. Това е факт.
Съдът ще направи почивка от 30 минути.
Знаеш ли историята на Чернобил?
Не бих казал.
Живели основно евреи и поляци.
Евреите били избити по време на погромите; Сталин прогонил поляците.
А после дошли нацистите, които избили всички останали.
Но след войната хората дошли да живеят тук.
Знаели, че земята под нозете им е пропита с кръв,
но това не ги интересувало.
Мъртви евреи, мъртви поляци, но те били живи.
Никой не вярва, че може да се случи на него.
Но ето ни тук.
Колко време? - Може би година.
Наричат го "дълго боледуване".
Но не ми изглежда много дълго.
Помня, че ми каза, и тогава ти повярвах.
Но мина време и си помислих, че на мен няма да ми се случи.
Пропилях всичко, и то напразно.
Напразно би?
Помниш ли онази сутрин, когато ти позвъних?
Колко бях незаинтересован? Не вярвам на Кремъл за почти нищо,
но когато ми казаха, че ще отговарям за почистване,
и че не било нищо сериозно, тогава им повярвах.
Знаеш ли защо?
Защото са ти дали да командваш.
Аз съм незначителен човек, Валера. Винаги съм бил такъв.
Надявах се някой ден да стана важен, но не се случи.
Просто стоях до хората, които бяха важни.
Има и други учени като мен.
Всеки един от тях би направил това, което направих аз, но ти...
Уреди всичко, което поискахме, всичко, от което имахме нужда.
Хора, материали... Лунни всъдеходи дори.
Кой друг би могъл да осигури тези неща?
Те чуваха мен, но се вслушваха в теб.
От всички министри и всички заместници,
от цялата сбирщина послушни глупци
те, без да искат, изпратиха единствения добър човек.
За бога, Борис,
ти беше най-значимият човек.
Красота.
Другарят Легасов.
Часът е 38 минути след полунощ.
Реакторът е почти изключен. Операторите са поели в посока
към сигурна катастрофа.
Няма връщане назад. Не го знаят, но зарът е хвърлен.
При 30 мегавата все още се създава ксенон,
но той не се изгаря.
Реакторът се дави в отрова. И още по-лошо -
реакторът не е достатъчно горещ, за да произведе достатъчно пара.
Единственият начин за безопасно увеличение на мощността
е това да се случи много бавно в продължение на 24 часа.
Но Дятлов иска да се случи веднага.
Акимов и Топтунов имат само един възможен вариант.
Започват да изваждат контролни пръти. Десетки едновременно.
Някои наполовина, други на една трета,
но мощността все още не се повишава.
Затова започват да ги издърпват докрай.
В 4-и реактор е имало 211 контролни пръти.
Акимов и Топтунов изваждат успешно 205 пръта.
Спомнете си - контролните пръти са спирачките на колата.
От 211 пръта
в реактора остават само шест.
Горивото вече е изстинало
и отрицателният температурен коефициент
вече не понижава реактивността.
Но ксеноновото отравяне е толкова силно,
че могат да увеличат мощността до най-много 200 мегавата.
Контролните пръти са изтеглени.
Аварийната система е дезактивирана.
Балансът на реактора се поддържа само от ксенона и водата.
Часът е 1 сутринта и тестът започва след минути.
Съжалявам, това е максимумът.
200 мегавата. Издърпахме почти всичко.
Колкото имаме - толкова. - Но за теста са нужни 700.
Столярчук, готови. Включи 4-а помпа. - Почакайте...
Столярчук! - Нямаме пара.
Турбината се движи твърде бавно за тест.
С още вода ще стане по-зле. - Казах, че е достатъчно.
Знам какво правя. Столярчук!
4-а помпа е свързана. Предупредете Ходемчук -
помпите ще подскачат. - Зарежи го. Киршенбаум.
Парата в сепариращият барабан е ниска - пет атмосфери.
Да му помогнем. Вдигнете колкото можете.
Трябва да спрем. - Изключете проклетата аларма.
Разполагате с 15 минути.
15 минути. И 15 дни не биха стигнали.
Проблемът бил неразрешим.
Мощността била твърде ниска, а водата твърде висока.
Тестът вече бил безпредметен.
Но на Дятлов не му пукало. Искал да докладва завършен тест.
1,22 ч. Остават по-малко от две минути.
Ювченко, механоинженер, стои в кабинета си.
Перевозченко, бригадир на отделение, стои в залата за презареждане,
високо над хиляда тонния стоманен капак на реактора.
Дегтяренко и Ходемчук, оператори по управление на потока ,
са в помпената зала.
Нито един от тях не е предупреден за теста.
Нито един от тях не знае какво предстои.
В 1,22:30 ч.
вижда сведение от компютърната система на реактора "СКАЛА".
Поради липсата на достатъчно контролни пръти
компютърът препоръчва реакторът да бъде изключен.
Разбира се, че го пише. Не знае, че правим тест.
Добре, другари.
След няколко минути всичко ще приключи.
Когато си готов Киршенбаум. - Направихме всичко правилно.
Осцилографът е включен.
Затварям осми дроселов клапан.
Роторът на генератора се забавя.
1,23:04 ч.
С всяко решение опъват тетивата на лъка,
както никой досега не е опъвал.
Сега започва тестът. Помпите са изключени.
Помпите спират потока на вода към реактора.
Урановото гориво не се контролира от вода,
не се контролира от контролни пръти.
Балансът рязко се разклаща.
След по-малко от секунда реактивността се покачва.
Вътре в активната зона остатъчната вода бързо се превръща в пара.
Създава се кухина. Няма вода, която да я запълни.
Парата увеличава реактивността и топлината,
която увеличава парата и реактивността.
Остатъчният ксенон се разпада.
Мощността се покачва.
Вече няма какво да я спре.
1,23:35 ч.
Мощността се покачва рязко! Саша!
Какво направихте?!
1,23:40 ч.
Във всяка контролна зала във всеки ядрен реактор
има бутон с едно-единствено предназначение:
да "удари ръчната" - мигновено да спре реакцията.
В съветските реактори бутонът се нарича АЗ-5.
Натиснеш ли АЗ-5, всички контролни пръти се забиват едновременно
и реакцията е прекратена.
Но...
Какво чакаш, Легасов? Кажете лъжата.
Другарю Дятлов, последно предупреждение.
После какво? - Боже, Дятлов...
Другарю Дятлов! - Легасов вече го каза.
Каза, че не е могло да бъде предотвратено.
Той знае нещо. Тя също знае нещо.
Знам какъв сте, Валери Алексеевич, вие сте лъжец.
Чухме достатъчно за днес.
Обвиняемите ще останат в ареста. Съдът се...
Не съм приключил. Имам още доказателства.
Не е нужно. Показанията ви приключиха. Другарю съдия.
Съдът се разпуска. Продължаваме утре със...
Оставете го да довърши.
Другарю Шчербина.
Оставете го да довърши.
Дятлов е нарушил всички възможни правила.
Докарал е реактор до ръба на трагедията.
Направил го, защото е мислел, че има авариен стоп.
АЗ-5. Обикновен бутон, който да спре всичко.
Но в обстоятелствата, които е създал, не го е имало.
Аварийният стоп е имал един фатален недостатък.
В 1,23:40 ч. Акимов натиска АЗ-5.
Изтеглените напълно пръти започват да влизат отново вътре.
Тези пръти са борни и намаляват реактивността.
Но върховете им са направени от графит,
който ускорява реактивността.
Защо?
Защо ли?
По същата причина нашите реактори да нямат
защитен купол като на западните централи.
По същата причина да не използваме правилно обогатено гориво.
По същата причина да сме единствения народ,
който строи реактори с водно охлаждане и графитни забавители
с положителен коефициент на реактивност.
По-евтино е.
Първата част, която влиза в реактора, са графитните върхове
и когато влязат, реакцията там, която се покачва, сега се изстрелва.
Всяка свободна молекула течна вода се превръща в пара,
която се разширява и разкъсва горивните канали.
Контролните пръти в тези канали вече не могат да се движат.
Графитните върхове са в покой
и безкрайно усилват реакцията.
4-и реактор на Чернобил вече е атомна бомба.
1,23:42 ч.
Перевозченко поглежда огромния стоманен капак на реактора
и вижда невъзможното. Контролните пръти
и капаците на горивните канали, всеки от които тежи 3450 кг,
подскачат нагоре-надолу.
Изтичва да предупреди контролната зала.
Но няма как да предотврати онова, което следва.
1,23:44 ч.
Парата разкъсва още горивни канали.
Не знаем колко се е покачила мощността,
а само последното показание.
4-и реактор, проектиран да работи при мощност 3200 мегавата,
повишил мощността си до над 33 000 мегавата.
Налягането в реактора вече не можело да бъде спряно.
Най-сетне достигаме до 1,23:45 ч.
Взрив.
В един миг капакът е изстрелян и нахлува кислород.
Той се смесва с водорода и със свръхнагрятия графит.
Катастрофалната верига е завършена.
Другарю Дятлов!
Никой в контролната зала не знаел,
че аварийният стоп бутон можел да проработи като детонатор.
Не са знаели, защото е било скрито от тях.
Другарю Дятлов, противоречите на показанията си във Виена.
Показанията ми във Виена бяха лъжа.
Излъгах целия свят.
Не само аз пазих тайната. И други са знаели.
Следвахме заповеди.
От КГБ, от Централния комитет, а в момента има 16 реактора
в Съветския съюз със същия фатален недостатък!
Три от тях все още работят на 20 км оттук - в Чернобил!
Проф. Легасов, ако намеквате,
че съветската държава е отговорна за аварията,
ви предупреждавам, че навлизате в опасна територия.
Стъпвал съм на опасна територия. В момента стоим на такава.
Всичко заради тайните и лъжите ни. Това е характерната ни черта.
Когато истината накърнява, ние лъжем,
докато вече забравим истината, но тя е там.
С всяка изказана лъжа задлъжняваме към истината.
Рано или късно, ще платим този дълг.
Ето така се взривява активната зона на РБМК реактор.
С лъжи.
Валери Алексеевич Легасов.
Син на Алексей Легасов,
ръководител на Служба по идеологическо съгласие.
Знаете ли какво е работел баща ви? - Да.
В училище сте имали лидерска позиция в комсомола.
Комунистическа младеж, нали?
Вече знаете... - Отговорете.
Да.
В института "Курчатов" сте били партиен секретар.
На поста ограничавате назначаването на учени от еврейски произход.
Да.
За да се харесате на кремълските шефове.
Ти си един от нас, Легасов.
Мога да направя каквото пожелая с теб,
но най-много искам да разбереш, че знам.
Ти не си смел.
Не си героичен.
Ти си просто един умиращ човек, който се е самозабравил.
Знам кой съм и знам какво направих.
В един справедлив свят щяха да ме разстрелят за лъжа,
но не и задето казвам истината.
Вие, учените, с вашата идиотска мания към здравия разум.
Когато куршумът улучи главата ти, ще има ли значение защо?!
Няма да те разстрелваме, Легасов.
Целият свят те видя във Виена.
Ще се изложим, ако те убием сега, а и защо?
Показанията ти няма да бъдат приети от съда.
Няма да бъдат разпространени в пресата. Не се е случило.
Не.
Ще живееш колкото време ти остава.
Но не като учен. Вече не.
Ще запазиш поста и кабинета си,
но ще останеш без задължения, без власт, без приятели.
Никой няма да говори с теб, никой няма да те слуша.
На други учени, по-посредствени,
ще бъдат приписани твоите заслуги.
Твоят завет ще стане техен.
Ще живееш достатъчно дълго, за да го видиш.
Каква роля изигра Шчербина?
Никаква. Не знаеше какво ще кажа.
Каква роля изигра Хомлюк?
Никаква. И тя не знаеше.
След всичко, което каза и направи днес,
ще бъде любопитно, ако избереш точно този момент да излъжеш.
Мисля, че човек с вашия опит би разпознал лъжата, когато я чуе.
Няма да се срещаш или комуникираш с тях никога повече.
Няма да обсъждаш с никого Чернобил.
Ще останеш толкова незначителен за света, че когато най-сетне умреш,
ще бъде доста трудно да се разбере, че въобще си живял.
Ами ако откажа?
Защо да се тревожиш за нещо, което няма да се случи.
"Защо да се тревожиш за нещо, което няма да се случи."
Гениално. Трябва да го изпишат на парите.
Да бъде учен, означава да бъдеш наивен.
Толкова усърдно търсим истината,
че забравяме колко много хора не искат да я узнаем.
Но тя е някъде там, дори да не я виждаме,
дори да не искаме да я видим.
Истината не се влияе от нуждите и желанията ни,
Не се влияе от правителствата ни, от идеологиите, от религиите ни.
Ще стои в очакване до вечността.
От Чернобил получих този дар.
Преди се боях от цената на истината, но сега само се питам:
Каква е цената на лъжата?
Валери Легасов отнема живота си на 51 г. на 26 април 1988 г. -
точно две години след взрива в Чернобил.
Аудиозаписите на мемоарите на Легасов
циркулирали из съветското научно общество.
Заради самоубийството му нямало как да бъдат пренебрегнати.
След смъртта му съветските власти най-накрая признали
недостатъците в проектирането на РБМК реакторите.
Реакторите били преоборудвани,
за да се предотврати нова авария като чернобилската.
На Легасов помагали десетки учени,
които работели с него неуморно в Чернобил.
Някои от тях се изказали против официалната версия
и били подложени на публично унижение, арести и каторга.
Образът на Уляна Хомлюк е създаден като събирателен на всички тях
и да почете тяхната отдаденост и служба в името на истината.
Борис Шчербина умира на 22 август 1990 г. -
четири години и четири месеца след изпращането му в Чернобил.
За ролята си в аварията Виктор Брюханов,
Анатоли Дятлов и Николай Фомин са осъдени на 10 години тежък труд.
След освобождаването си Николай Фомин се връща на работа
в атомната електроцентрала в Калининград, Русия.
Анатоли Дятлов умира от лъчева болест през 1995 г.
Тогава е на 64 г.
Тялото на Валери Ходемчук така и не е извадено.
Той завинаги ще остане погребан под 4-и реактор.
Дрехите на пожарникарите все още са в мазето на припятската болница.
До ден днешен са силно радиоактивни.
След смъртта на съпруга й и дъщеря й
Людмила Игнатенко получава множество инсулти.
Лекарите й казват, че повече няма да може да зачене.
Грешали са.
Тя живее със сина си в Киев.
От хората, наблюдавали пожара от железопътния мост,
се съобщава, че няма оцелели.
Наричат го "Мостът на смъртта".
400 миньори работят денонощно един месец,
за да предотвратят разтопяване.
Счита се, че поне 100 от тях не доживяват 40 години.
Разпространено е твърдението, че тримата гмурци,
които източили резервоарите, са мъртви заради героизма си.
Всъщност и тримата оцелели след престоя в болницата.
Двама от тях са живи и до днес.
Над 600 хил. души са изпратени да работят в забранената зона.
Въпреки случаите на заболявания и смърт поради радиацията,
съветската власт не пази данни за техните съдби.
Забранената зона от Беларус и Украйна
се простира на 2600 кв.км.
Приблизително 300 хил. души са изселени от домовете си.
Било им казано, че е временно.
Все още е забранено да се върнат.
Михаил Горбачов председателства Съветския съюз
до неговото разпадане през 1991 г.
През 2006 г. той пише: "Аварията в Чернобил
вероятно беше истинската причина за разпадането на Съветския съюз".
През 2017 г. беше завършена работата по новия саркофаг на Чернобил.
Стойността му е почти 2 млрд. долара.
Проектиран е да издържи 100 години.
След аварията има драматичен скок на раковите заболявания
в Украйна и Беларус.
Най-често срещани са сред децата.
Никога няма да узнаем истинската човешка цена на Чернобил.
Повечето оценки варират от 4 хил. до 93 хил. смъртни случая.
Официалната равносметка на Съветския съюз, непроменена от 1987 г,
е за 31 смъртни случая.
Посвещава се на всички, които страдаха и се пожертваха.
Превод ДАМЯН СТАНИСЛАВОВ
Уеб рип субтитри от JJD @ 2019 YavkA.net